Lal Bahadur Shastri | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 2. okt. 1904![]() Mughalsarai | ||
Død | 11. jan. 1966![]() Tasjkent | ||
Beskjeftigelse | Politiker ![]() | ||
Embete |
| ||
Utdannet ved | Harish Chandra Postgraduate College Mahatma Gandhi Kashi Vidyapeeth | ||
Ektefelle | Lalita Shastri | ||
Barn | Suman Shastri Sunil Shastri Ashok Shastri | ||
Parti | Kongresspartiet | ||
Nasjonalitet | Britisk India (–1947) India (1950–) Unionen India (1947–1950) | ||
Gravlagt | Raj Ghat | ||
Utmerkelser | Bharat Ratna (1966) | ||
Lal Bahadur Shastri (Devanagari लालबहादुर शास्त्री Lālbahādur Śāstrī; født 2. oktober 1904 i Mughalsarai i nåværende Uttar Pradesh i Britisk India, død 11. januar 1966 i Tasjkent i Sovjetunionen) var en indisk politiker (Kongresspartiet) og statsminister 1964–1966.
Shastri ble gødt i morforeldrenes hjem i Kayastha-familie. Shastris forfedre på farssiden arbeidet for zamindaren av Ramnagar nær Banaras, og Shastri bodde der det første året av sitt liv. Shastris far, Sharada Prasad Verma, var skolelærer men ble senere ansatt i skattevesenet i Allahabad, mens moren, Ramdulari Devi, var datter av Munshi Hazari Lal, rektor og engelsklærer på en jernbaneskole i Mughalsarai. Shastri var annet bar og første sønn i familien; han hadde en storesøster, Kailashi Devi (født 1900).
I april 1906, da Shastri var knapt 18 måneder gammel, døde faren, kort etter å ha blitt forfremmet til deputy tahsildar; han ble offer for en byllepestepidemi. Ramdulari Devi, tsom da var 23 år og gravid med et tredje barn, tok familien fra Ramnagar og flyttet til sin fars hus i Mughalsarai og slo seg ned der for godt.
Lal Bahadur avsluttet sine studier fof å sluutte seg til Mahatma Gandhis kampanje med sivil ulydighet i 1921. I 1926 fikk han tilnavnet Shastri. Shastri ble en fremtredende figur under den indiske kamp for selvstendighet. Han kjempet sammen med Gandhi og de to var ofte fengslet sammen. Han ble gjerne kalt «spurven» fordi han var så liten av vekst. I alt satt han i fengsel i ni år.
Etter Indias frigjøring fra Storbritannia ble han en innflytelsesrik politiker. Han hadde fra 1952 flere poster i regjeringen, og kjempet for nasjonal integrasjon.
Etter Jawaharlal Nehrus død i 1964 ble han utpekt av det indiske regjeringsparti Kongresspartiet til å overta posten som Indias statsminister. Han overtok posten den 9. juni 1964, etter at Gulzarilal Nanda hadde fungert et par uker som midlertidig statsminister.
Shastri fortsatte Nehrus strategi med å oppbygge India innenfor rammene av et sosialistisk orientert demokrati, kombinert med oppretholdelse av en utenrikspolitikk baseret på fredelig sameksistens. Ett av hovedproblemene for Shastri var Pakistans krav på Kutch-halvøya Rann of Kutch og Kashmir, som resulterte i uybruddet av en krig mellom India og Pakistan i 1965. Situadjonen ble ikke bedre av at Kina rettet henvendelse til India med en påstand om at indiske militærstyrker hadde beveget seg inn på kinesisk territorium under kampene i Kashmir, noe Shastris regjering benektet.
Etter megling av FN ble krigshandlingene innstilt, og etter en rekke forhandlinger ble en fredsavtale (Tashkent Declaration) underskrevet den 10. januar 1966 av Shastri og den pakistanske president Muhammad Ayub Khan under et toppmøte i Tasjkent i Sovjetunionens usbekistanske del, organisert av Sovjetunionens leder Aleksej Kosygin. Forhandlingene brakte ikke en endelig løsning, men styrkene ble i alle fall besluttet trukket tilbake på begge sider.
Dagen etter – den 11. januar 1966 – døde Shastri (som tidligere hadde lidt av hjerteproblemer) av et hjerteslag, noen timer etter at avtalen var undertegnet.
Shastris kiste ble båret til flyet av blant andre Kosygin og Khan.
Shastri blev erstattet som Indias statsrminister av Indira Gandhi, etter at Gulzarilal Nanda atter hadde fungert som midlertidig statsminister til en endelig løsning var på plass.